Pentru mulți, telescopul Hubble este cunoscut în special pentru imaginile uluitoare ale obiectelor celeste.
Dar printre astronomi, este admirat pentru datele valoroase pe care le oferă,
care au ajutat la revoluționarea multor aspecte ale astronomiei
în ultimii 27 ani.
Aceasta este a doua parte din explorarea
unora din cele mai importante descoperiri din istoria telescopului Hubble.
Cele mai mari descoperiri ale telescopului Hubble — partea a II-a
În primul episod
am văzut cum a explorat Hubble Universul primordial,
cum i-a calculat vârsta, și a contribuit la căutarea evazivei energii întunecate.
Totuși, energia întunecată
nu a fost singurul element invizibil dezvăluit cu ajutorul lui Hubble.
Telescopul a efectuat un studiu foarte larg al cerului nocturn,
căutând indicii despre la fel de misterioasa — dar nerelatata —
materie întunecată.
Astronomii au folosit Hubble pentru a crea o hartă a materiei normale, vizibile,
de la care au putut trasa o distribuție la scară mare a materiei întunecate
prin studiul modului în care efectul său gravitațional
distorsiona lumina în imagini.
Astfel de hărți sunt un pas important
în înțelegerea acestei componente misterioase ale Universului.
Deși materia întunecată este încă un mister,
Hubble a îndepărtat vălul ce înconjura monștrii cosmici
ce se ascund în centrul majorității galaxiilor:
găurile negre super-masive.
Utilizând capabilitățile sale de observare spectroscopică,
Hubble a privit în miezul galaxiilor și a descoperit că stelele de acolo
se deplasează cu viteză extremă pe orbite strânse.
Acest comportament bizar
a indicat prezența unui câmp gravitațional cu adevărat colosal —
cel produs de o gaură neagra super-masivă.
Aceasta a fost prima dovadă concretă a existenței lor!
Astăzi se știe că aceste găuri negre se află
în centrele aproape tuturor galaxiilor.
Unele sunt foarte active,
consumând gaz din jurul lor —
și chiar stele întregi!
În 2008, Hubble a dezvăluit altceva pentru prima dată.
În timp ce studia strălucitoarea stea Fomalhaut,
telescopul a descoperit un minuscul punct de lumină
în vastul disc de praf care o înconjoară.
Hubble și-a îndreptat atenția către vânătoarea de planete,
capturând prima imagine directă în lumină vizibilă a unei planete
aflată în alt sistem solar.
Deși nu a fost unul din obiectivele sale științifice inițiale,
Hubble și-a făcut un renume din explorarea exoplanetelor —
în special prin studiul atmosferelor acestora.
Compoziția chimică a atmosferei unei planete
lasă o amprentă unică pe lumina stelară ce trece prin aceasta.
În acest fel,
Hubble a analizat pentru prima oară atmosfera unei super-Terre,
situată la 40 de ani-lumină depărtare.
Iar în viitor,
Hubble ar putea chiar să descopere indicii ale vieții în aceste amprente.
Dincolo de descoperirea și fotografierea exoplanetelor,
Hubble a revoluționat felul în care înțelegem
formarea planetară.
Studiind Nebuloasa Orion, Hubble a făcut uluitoarea descoperire
că cel puțin jumătate din stelele din regiune
erau înconjurate de vaste discuri orbitale de gaz și praf —
materia primă necesară pentru formarea planetelor.
Înainte de activitatea telescopului Hubble,
doar un sistem planetar a fost confirmat.
Observațiile lui Hubble au dezvăluit că planetele se formează
în jurul a mai multor stele decât fusese crezut anterior,
crescând posibilitatea existenței vieții undeva în Univers.
Pe lângă formarea planetară,
Hubble a fost dintotdeauna interesat de nașterea, viața și moartea
stelelor acestora.
Puternica rezoluție a lui Hubble a fost esențială
în investigarea regiunilor de formare stelară,
atât în Calea Lactee, cât și în alte galaxii;
iar capabilitățile sale în infraroșu i-au permis observarea
prin norii groși de praf și gaz prezenți în aceste regiuni.
Moartea unei stele poate fi la fel de frumoasă și interesantă precum nașterea ei.
Hubble a observat atât stele similare cu Soarele
la sfârșitul vieții lor, sub forma de nebuloase planetare,
cât și stele masive explodând ca supernove.
Studiindu-le în perioade diferite ale vieților lor,
Hubble ne-a permis să conturăm o imagine mai completă a stelelor,
elementele constructive ale galaxiilor.
În ultimii 27 de ani, atât Hubble, cât și natura însăși,
nu au contenit a ne surprinde dincolo de orice imaginație.
Și indubitabil, vor continua să o facă în viitor.
Transcrierea: ESA/Hubble; traducerea: Mihail Bărbuță