A Hubble űrteleszkóp sokak számára az égitestekről készített lenyűgöző felvételeiről ismert.
De a csillagászok számára olyan értékes adatok szállítása által vált a csodálat tárgyává,
amelyek az elmúlt 27 évben segítettek forradalmasítani a csilagászat
rengeteg területét.
Ez a második része a Hubble
története során végzett néhány legjelentősebb felfedezéseinek bemutatásának.
Hubble legnagyobb felfedezései - II. rész
Az első részben
láthattuk, hogyan tárta fel a Hubble a korai Univerzumot,
számította ki az életkorát, segített keresni a megfoghatatlan sötét energiát.
Ugyanakkor a sötét energia
nem az egyetlen olyan láthatatlan dolog volt, amit a Hubble segített feltárni.
A távcső egy hatalmas tenyérnyi területen végzett felmérést azért,
hogy nyomokat keressen az ugyanannyira titokzatos — de nem rokon —
sötét anyaggal kapcsolatosan.
A csillagászok arra használták a teleszkópot, hogy térképet készítsenek a "hétköznapi", látható anyagról,
így ebből le tudják követni a sötét anyag szétterülését úgy,
hogy az anyag gravitációs jelenlétéből adódó
fénytorzulást tanulmányozzák a képeken/felvételeken.
Az ehhez hasonló térképek kulcsfontosságúak
az Univerzum ezen titokzatos alkotóelemének megismeréséhez.
Míg a sötét anyag még mindig rejtély,
addig a Hubble fellebbentette a fátylat a kozmikus szörnyekről,
melyek a legtöbb galaxis középpontjában leselkednek:
a szupermasszív fekete lyukakról.
A spektroszkópiai megfigyelőképességeit felhasználva,
a Hubble belepillantott a galaxismagokba, és azt látta, hogy az ott lévő csillagok
hatalmas sebességgel mozognak, szűk keringési pályákon.
Ez a furcsa viselkedés
egy igazán kolosszális gravitációs mező jelenlétére utalt —
amelyet egy szupermasszív (szuper nagy tömegű) fekete lyuk okozott.
Ez volt az első szilárd/hiteles bizonyíték a létezésükre!
Ma már tudjuk, hogy majdnem minden galaxis közepén
vannak fekete lyukak.
Néhány közülük nagyon aktívan fogyasztja
a körülöttük lévő térből a gázokat —
és még teljes csillagokat is!
2008-ban a Hubble még egy, korábban sosem látott dolgot fedett fel.
Miközben a Formalhaut csillagot tanulmányozta,
a teleszkóp egy apró fénypontot fedezett fel
a csillag körül lévő, kiterjedt porgyűrűben.
Hubble a figyelmét a bolygóvadászat felé fordította,
elkészítve az első, más csillagrendszerben lévő bolygóról, a látható fény tartományában
készített fotót.
Bár ez nem volt az eredeti tudományos céljai között,
Hubble azóta exobolygó felfedezőként is nevet szerzett magának -
különösen az exobolygók légkörének kutatása terén.
Egy bolygó atmoszférájának kémiai összetétele
egy egyedülálló ujjlenyomatot hagy a csillag fényében, mely a bolygó atmoszféráján áthalad.
Ily módon
a Hubble első alkalommal elemezte egy, úgynevezett szuper Föld légkörét
40 fényévnyire tőlünk.
És a jövőben
a Hubble talán az élet nyomaira bukkan ezekben az "ujjlenyomatokban".
Az exobolygók felfedezésén és fényképezésén túl
a Hubble a bolygókeletkezéssel, kialakulással kapcsolatos ismereteinket
is forradalmasította.
Az Orion-ködöt tanulmányozva a Hubble lenyűgöző felfedezést tett:
a megfigyelt területen lévő csillagok legalább fele körül
hatalmas, csillag körül keringő gáz- és porfelhőket figyelt meg —
ezek a bolygók keletkezéséhez szükséges nyersanyagok.
A Hubble munkáját megelőzően
csak egyetlen egy bolygórendszer volt hitelesen ismert számunkra.
A Hubble megfigyelései megmutatták, hogy sokkal több csillag körül keletkeznek bolygók,
mint ahogy azt korábban gondoltuk,
megnövelve annak lehetőségét, hogy az élet valahol máshol is létezhet.
A bolygók kialakulása mellett
A teleszkópot az exobolygók központi csillagjainak születése, élete
és halála is érdekelte.
A Hubble nagy felbontóképessége döntő fontosságú volt
a csillagkeletkezési régiók vizsgálata során
a Tejútrendszerben és más galaxisokban is;
és az infravörös képességei lehetővé tették számára, hogy keresztül nézzen
az ezeken a területeken jelen lévő vastag gáz- és porfelhőkön.
Egy csillag halála ugyananyira érdekes és gyönyörű lehet, mint a születése.
A Hubble megfigyelte a Nap-szerű csillagokat,
ahogy életük végén planetáris ködökké válnak,
és a nagy tömegű csillagokat is, ahogy szupernóvaként felrobbannak.
Az életük különböző ciklusaiban tanulmányozva őket,
a Hubble lehetővé tette számunkra, hogy sokkal részletesebb képet kaphassunk a csillagokról,
a galaxisok építőköveiről.
Az elmúlt 27 évben a Hubble — és maga a természet —
továbbra is a legvadabb képzeletünket felülmúló módon lepnek meg minket.
És nincs kétség afelől, hogy ezt a jövőben is folytatni fogják.
Transcription by ESA/Hubble; fordította — Lisovszki Sándor