Universul se dezvăluie într-o multitudine de culori.
Chiar dacă Hubble poate vedea o mare parte
a spectrului electromagnetic
de la ultraviolet până aproape de infraroșu
încă nu poate vedea întregul caleidoscop cosmic.
Așa că astronomii au nevoie de diverse tipuri de telescoape,
atât în ​​spațiu cât și pe pământ,
pentru a dezvălui pe deplin misterele Universului. . .
. . . iar Hubble joacă un rol-cheie
în această esențială muncă în echipă a telescoapelor.
Universul arată foarte diferit
în lumina diverselor lungimi de undă,
și multe întrebări științifice pot primi răspuns doar
prin studierea obiectelor în anumite zone ale spectrului.
Telescoapele moderne sunt adesea construite pentru studiul
unei game specifice de lungimi de undă
a unei mici părți a spectrului electromagnetic
în care acestea sunt experte.
La stadiul tehnologic actual,
nici un telescop, nici măcar Hubble,
nu poate vedea toate lungimile de undă.
Numai prin utilizarea datelor obținute cu diverse telescoape
astronomii pot studia Universul în maxim detaliu.
Istoria formării galaxiilor
și structura chimică a acestora
sunt numai două din mulțimea de puzzle-uri astronomice
pe care oamenii de știință își doresc să le rezolve.
Progresul în aflarea răspunsurilor este posibil numai
prin cartografierea emisiilor
venite de la toți variații actori:
stele, praf și gaz.
Fiecare își lasă semnătura în diferite lungimi de undă.
De exemplu, aceeași zonă din spațiu
studiată de Hubble poate fi observată
de instrumentele aflate la bordul
observatorului spațial Chandra X-ray.
Hubble și Chandra au făcut echipă
de multe ori în trecut.
Un exemplu este această imagine
a galaxiei spirală ESO 137-001.
Datorită contribuției lui Hubble,
stelele și nebuloasele din galaxie sunt făcute vizibile.
Chandra, pe de altă parte,
poate evidenția fluxurile de gaze fierbinți,
acestea fiind vizibile numai în partea de raze X a spectrului.
Dar Hubble nu lucrează doar împreună cu alte telescoape spațiale;
acesta cooperează de asemenea cu cele aflate la sol -
și în timp ce telescoapele de pe orbită au avantajul
de a fi imune la turbulențele atmosferice,
instrumentele de la sol pot fi actualizate continuu
și prezintă adesea un câmp vizual mai larg.
Un bun exemplu este telescopul foarte mare ESO VLT (Very Large Telescope)
de pe Cerro Paranal, în deșertul chilian Atacama.
Roiul de galaxii Abell 2744
- poreclit Clusterul Pandorei -
a fost observat cu acești doi ochi foarte diferiți.
Datele combinate au arătat că de fapt Clusterul Pandorei
nu este un singur cluster, ci rezultatul unei îngrămădiri
de cel puțin patru roiuri de galaxii separate.
Multe din cererile de timp telescop sunt pentru monitorizarea
unor obiective investigate anterior:
în 2015 astronomii au combinat date Hubble mai vechi
cu noi observații provenite de la telescopul ESO VLT.
Acestea din urmă tocmai fuseseră folosite pentru descoperirea
unor structuri necunoscute anterior, în discul cu praf
ce înconjoară tânăra stea din apropiere, AU Microscopii.
Doar prin compararea imaginilor anterioare luate de Hubble
aceluiași obiect, s-a putut descoperi
că în timp, trăsăturile discului s-au modificat.
Sa dovedit că aceste ondulații sunt de fapt în mișcare
- și chiar foarte rapidă -
semn că se întâmpla ceva cu adevărat neobișnuit,
un mister rămas și astăzi nerezolvat.
În ultimii douăzeci de ani vânătoarea de exoplanete
a devenit un important și foarte prolific
domeniu de studiu în astronomie;
un domeniu pe care aproape toate telescoapele încerca să își lase amprenta.
Pentru această vânătoare Hubble a făcut echipă
cu telescopul spațial în infraroșu, Spitzer.
Împreună, au produs cel mai mare studiu comparativ dintotdeauna,
a zece exoplanete fierbinți de mărimea lui Jupiter.
Multiplele observații ale atmosferei lor,
au permis astronomilor să extragă semnăturile
unor variate elemente și molecule
- inclusiv apă -
și să se facă distincția între
exoplanetele cu și fără nori.
Uneori, mai mult de două telescoape trebuie să
lucreze împreună pentru atingerea unui obiectiv comun.
Pentru a fi martorii etapelor inițiale în formarea
unei galaxii masive în Universul timpuriu, astronomii
au folosit puterea a patru telescoape mari:
Hubble,
Spitzer,
Observatorul spațial Herschel al ESA
și Observatorul Keck din Hawaii.
Împreună, cele patru telescoape au observat creșterea timpurie
a unui gigant galactic așa cum a apărut în urmă cu unsprezece miliarde de ani,
doar trei de miliarde de ani după Big Bang.
Următorul mare partener al lui Hubble va fi viitorul
NASA / ESA / CSA James Webb Space Telescope.
Este programat pentru lansare în 2018.
În timp ce Hubble poate vedea lumina ultravioletă, vizibilă
și puțin din infraroșu,
James Webb este specializat pentru infraroșu.
Cu această capabilitate va fi
un complement perfect pentru Hubble.
Împreună, vor scrie un alt capitol
în povestea de succes a lucrului în echipă al telescoapelor.