Vesolje ni gostoljuben prostor.
Naš planet nas ščiti pred krutim kozmosom,
toda vesoljski teleskopi, kot je Hubble, svoja življenja preživijo izven zaščite Zemljine atmosfere.
Taki teleskopi so izdelani skrbno, zato da lahko preživijo nevarnosti v vesolju.
Toda še vedno obstaja območje nevarnosti, kjer so opazovanja skoraj nemogoča.
Epizoda 77: Hubble in vesoljski Bermudski trikotnik
Nad Zemljino atmosfero, vzdolž Hubblove poti, se nahaja skrivnostjo območje, imenovano južnoatlantska anomalija.
Ko sateliti prečkajo to območje, jih intenzivno bombardirajo roji visokoenergijskih delcev.
To lahko povzroči napake v astronomskih podatkih,
motnje v delovanju elektronskih naprav na krovu,
v preteklosti pa so se nezaščiteni sateliti že okvarili celo za več tednov!
Anomalija pa ne vpliva samo na stroje -
med vesoljskimi sprehodi v območju anomalije
so astronavti poročali o čudnih "utrinkih" - pasovih bliskajoče svetlobe preko njihovega vidnega polja.
Razlog za anomalijo se skriva v Van Allenovih radiacijskih pasovih.
Ta oblaka v obliki krofa obkrožata Zemljo in lovita nabite delce, ki prihajajo s Sonca
in drvijo proti Zemlji iz globin vesolja kot kozmični žarki.
To je del našega kozmičnega ščita proti potencialno nevarnim delcem.
Toda tik ob brazilski obali na območju s površino, večjo od ZDA,
je Zemljino magnetno polje najšibkejše.
Tam se notranji krof spusti pod Hubblovo orbito na le 200 kilometrov nad Zemljinim površjem.
Ta pas vsebuje visokoenergijske elektrone, protone in atomska jedra.
Vsi so ujeti, tako kot kresničke v steklenici.
Ti delci so tako zgoščeni, da površino velikosti konice prsta v eni sekundi "zadane" 3000 delcev.
Ena vrsta teh energijskih blodečih delcev lahko z lahkoto prodre skozi Hubbla, spremeni pomen elektronskega sporočila in za sabo pusti opustošenje.
Zaradi lastne varnosti
morajo biti nekateri Hubblovi elektronski deli ugasnjeni, ko potuje preko kozmičnega Bermudskega trikotnika.
Hubblovi detektorji so izdelani tako, da so superobčutljivi na svetlobo.
Brez te lastnosti se Hubble ne bi mogel poglabljati v vesolje na način, kot to dejansko počne.
Toda taka občutljivost ima tudi slabo stran.
Detektorji so zelo občutljivi tudi na visokoenergijske delce in ne bi preživeli bombardiranja v anomaliji.
V 15% časa, ki ga Hubble preživi tam,
morajo biti detektorji ugasnjeni.
Le eno izmed Hubblovih kamer, WFC3, lahko še vedno uporabljajo v tem elektronskem mrku.
Toda slike, ki jih proizvede, so nekoliko nenavadne.
Posejane so namreč z madeži -
artefakti trkajočih kozmičnih delcev in opozorilo o nevarnostih, ki prežijo nad našo atmosfero.
Kljub številnim prečkanjem skozi nevarno južnoatlantsko anomalijo
je Hubble v orbiti preživel že skoraj 25 let
in nam še naprej pošilja osupljive astronomske slike in opazovalne podatke, ki nam pomagajo pri odkrivanju skrivnosti vesolja.
Ali ste že poslali vprašanje za Hubbla? V naslednji epizodi Hubblecasta bo dr. J odgovoril na nekatera izmed mnogih postavljenih vprašanj. Komaj čakamo!
Hubblecast ustvarjata ESA/Hubble na Evropskem južnem observatoriju v Nemčiji.
Misija Hubble je projekt mednarodnega sodelovanja med Naso in Evropsko vesoljsko agencijo.