Смятам че е
пленително
Да, чудесно е, добре направено
Трогателно е, аз също се смях на няколко места
Епизод 74: Xъбъл и Небесната Въртележка
Представено от д-р Джей известен още като д-р Джо Лиске
По времето на съществуването си
Хъбъл е вдъхновил нов начин на мислене за Вселената
и е допринесъл в повече области на физиката и астрономията, отколкото бихме могли някога са си представим.
Но Хъбъл също се е превърнал в икона на открвателството,
на човешките постижения, и на културата.
И е бил вдъхновение за художествени произведения, които излизат извън рамките на науката.
Произведения на изкуство и звук.
Произведения като Небесната Въртележка на Тим Ото Рот,
представена за първи път през март 2014-та на четвъртата конференция за космическия телескоп Хъбъл в Академия де Линчей в Рим.
Какъв е смисълът?
Е, виждате че свети, но накрая ще видите, или ще чуете, че има звуци, идващи от него.
Така че, аз превеждам физиката на светлината
в акустика.
Представете си, това е елементария експеримент на Въртележката на Небето,
че можете да чуете звездите, галактиките, там горе.
Тим Ото Рот използва звук за да изтълкува светлината, която Хъбъл събира, когато наблюдава звездите.
Това ни позволява да изучаваме физиката на светлина с ушите си,
и свързва музиката и астрономията -- една древна традиция.
Преди 2500 години
Питагорейците предполагат връзка между движенията на планетите,
и малките цифрови съотношения, характерни за музикалните хармонии.
Тези съотношения са в основата на западната музика,
и математиката на тази Хармония на Сферите
дори е била използвана от известния астроном Йоханес Кеплер.
В по-близкото минало, през 19-ти век,
Кристиан Доплер се е интересувал дали ефекта който той наблюдавал в звездите,
и който по-късно ще носи неговото име,
може да бъде демонстриран със звук.
Оказва се възможно.
Първо, с помощта на духов оркестър на открит вагон.
И по-късно, от Въртележката на Небето.
Ефектът на Доплер
предизвиква промяна в наблюдаваната дължина на вълната на излъчването
ако източникът на излъчването и наблюдателя са в движение,
един спрямо друг.
Сега, в тази симулация имаме източник на светлина който се движи надясно.
Така че, за Алис, седнала отдясно, източникът изглежда син
защото вълните са компресирани
докато Боб, в ляво, вижда червена светлината, защото вълните са разтегнати.
Светлината има синьо или червено отместване
Същото нещо се случва със звука.
Когато влакът с духовия оркестър преминава пред публиката, те ще чуят как височината на звука се променя,
от по-висока към по-ниска.
Тъй като не можех да си позволя цял духов оркестър да седи в продължение на дни или седмици на въртележка и да се върти,
Аз използвах високоговорители които свирят синусовидни вълни.
В центъра на Въртележката на Небето
височината на тоновете е постоянна и ефект на Доплер не се чува.
Тридесет и шест високоговорителя кръжат над главата ви,
и нито се приближават, нито се отдалечават от ушите ви.
Като се движите от центъра към периферията, ефектът се засилва.
Всяка нова позиция ви дава нова перспектива,
и различен набор от височини могат да се чуят,
звукът се променя с промените в посоката на високоговорителите.
Вълните са разтягат като говорителите се отдалечават,
и се съкращават, когато те се приближават.
Доплеровото преместване обяснява това, което виждаме в близката Вселената,
Когато обектите се приближават към нас или се отдалечават от нас.
Това е един от методите, които астрономите използват в търсенето на екзопланети, обикалящи около близките звезди.
Но този ефект също има космологичен братовчед.
Един вид червено оместване, което позволи на съименника на Хъбъл,
Едвин Хъбъл
да открие, през 1920-те години, че Вселената се разширява.
Това откритие революционизира разбирането ни за космоса.
Самото пространство се разтяга с разширяването на Вселената.
И, заедно с него, се разпъват дължините на вълните на светлината от далечни галактики.
Колкото по-далечна е галактиката,
толкова повече светлинните вълни се разпъват по време на пътуванто си през Вселената,
и по-червена изглежда светлината.
Това е космологичното червено отместване.
Ясно е, че космологичното червено отместване е по някакъв начин свързано с разстоянието.
Но точната връзката между две зависи от начина, по който Вселената се е разширявала в миналото.
Астрономите са изследвали тази връзка с помощта на далечни избухващи звезди,
които се наричат свръхнови.
Чрез сравнения между техните червени отмествания и действителните им разстояния,
те откриха, че Вселената е започнала да ускорява разширяването си преди около шест милиарда години.
Това беше доста шокиращо,
защото, пълното гравитационно притегляне на материята във Вселената
би трябвало да забави разширяването на Вселената.
Защо, вместо това, то се ускорява,
е една от най-големите загадки в съвременната физика.
За космолозите, ускорението дава улики за възрастта и съдбата на Вселената
а може би и ехо от ранния етап на бърз растеж наречен инфлация.
Естествено, новите знания предизвикат чувства и чувствата се предават по добре чрез изкуството от колкото чрез науката.
Тази невероятна динамична скулптура, създадена от Тим Ото Рот
предава някои от тези чувства към ускоряващата се Вселената.
Важни теми, свързани с откритието, отекват в инсталацията.
Сини отмествания и червени отмествания,
изотропия и хомогенност,
нашата неспособност да видим конците които предизвикват действието.
усилието да разберем дълбочина на Вселената са само няколко от тези теми.
И аз съм сигурен, че ще намерите много други.
Хъбъл ни показа Вселената
и Въртележката на Небето превърна тези червени и сини отмествания
в движеща се тъкан от високоговорители и звук.
Разширяването на Вселената
изпълнено като концерт на звук и светлина.
Понякога, тези източници на звук ни казват чрез височината на звука, че те се отдалечават от нас.
Те ни дават същите улики като планети около далечни звезди
за днешните астрономи.
И в други случаи,
висок звук и ослепително ледено синьо
преминава в тъмночервено
и звук толкова нисък, че едва се чува
което ни кара да се чувстваме като наблюдатели на космическото време.
Ние слушаме като Вселената се разширява,
и нейното съдържанието се ускорява от нас.
Hubblecast се произвежда от ESA / Hubble в Европейската Южна Обсерватория в Германия.
Мисията Хъбъл е проект на международно сътрудничество между НАСА и Европейската космическа агенция.
Текст от ЕСО; превод от Ивелина Момчева.