Cunoștințele noastre despre exoplanete cresc vertiginos.
În ultimii ani, astronomii au descoperit o puzderie de lumi în afara sistemului nostru solar
reușind chiar să obțină informații despre mărimile, temperaturile și atmosferele lor.
Dar cum e posibil ca cercetătorii sa afle aceste detalii despre planete care sunt atât de îndepărtate de noi?
Descoperirea exoplanetelor prin metoda tranzitului
Exoplanetele pun câteva întrebări fascinante,
de la posibilitatea existenței altor lumi similare cu Pământul, până la viață extraterestră.
Dar căutarea răspunsurilor la aceste întrebări nu e un lucru ușor.
Exoplanetele nu emit aproape deloc lumină proprie vizibilă
și orbitează stele la distanțe imense de Pământ, făcându-le dificil de observat.
Tranziturile oferă una dintre cele mai bune șanse de a studia exoplanete.
Se întâmplă când o planetă trece între steaua sa gazdă și Pământ,
Reducând temporar strălucirea aparentă a stelei.
Durata și schimbarea în intensitate a curbei de lumină
dă astronomilor indicii privind dimensiunea și orbita planetei.
Scăderi suplimentare mai scurte în nivelul luminii chiar înainte sau după tranzitul principal
pot indica existența unui satelit; o exo-lună.
Tranziturile pot chiar să indice compoziția unei planete.
fracția minusculă a luminii care trece prin atmosfera sa
interacționează cu atomii și moleculele din aceasta.
Lumina apoi transportă informații despre aceștia,
pe care cercetătorii le analizează pentru a deduce condițiile
precum temperatura, compoziția chimică și istoria formării.
Totuși, această metodă are limitele sale.
Tranziturile au loc doar dacă orbita planetei trece între steaua sa și Pământ
altfel spus, orbita sa trebuie să fie pe muche spre noi.
Este cazul doar pentru o mică fracție de sisteme planetare
Atunci când există astfel de sisteme, tranziturile au loc rar și cu o durată relativ scurtă
astfel încât observațiile întâmplătoare sunt improbabile.
Metoda tranziturilor favorizează descoperirea exoplanetelor mai mari și care se află mai aproape de steaua lor.
Aceste planete blochează mai multă lumină, producând o scădere mai accentuată în luminozitate, care este mai ușor de detectat.
Astfel, din metoda tranziturilor nu rezultă întreaga diversitate de lumi.
Pot fi chiar și detecții false.
Câteodată, o scădere în luminozitate este cauzată de altceva, precum trecerea unei stele prin fața celeilalte
într-un sistem binar.
În ciuda acestor limitări, metoda tranziturilor a dezvăluit zeci de alte lumi
mulțumită numărului imens de stele și planete din Univers
și a tehnologiei sofisticate ce le detectează.
Telescopul Spațial Hubble (HST) este o etapă importantă în acest domeniu.
Telescopul Hubble a efectuat primul studiu atmosferic al exoplanetelor de dimensiunea Pământului,
surprinzând prima imagine a unei planete în spectrul vizibil,
și a descoperit prima urmă de molecule organice în atmosfera exoplanetei.
Totuși, aceste descoperiri remarcabile au împins telescopul Hubble la limitele sale.
Pentru a ne afunda mai adânc în aceste lumi îndepărtate,
avem nevoie de telescoape și mai puternice.
Viitorul Telescop Spațial James Webb (JWST) va duce această tehnologie la următorul nivel.
Telescopul James Webb va observa Universul în unde infraroșu cu o sensibilitate fără precedent.
Acesta e un avantaj în special pentru studiul exoplanetelor,
deoarece moleculele din atmosferele exoplanetare lasă cele mai multe indicii în spectrul infraroșu.
Mai exact, aceste lungimi de undă pot ajuta în descoperirea planetelor locuibile.
Planetele cu condiții potrivite pentru susținerea apei în stare lichidă emit radiații ce culminează în infraroșu.
Sensibilitatea telescopului James Webb la aceste lungimi importante de undă va conduce la dezvăluirea mai multor secrete ale exoplanetelor
și e posibil chiar să descopere viață în altă parte din Univers.
Transcrierea: ESO Traducerea: Mihail-Gabriel Bărbuță