Naše znalosti o exoplanetech rychle rostou.
V posledních letech astronomové objevili nesčetné světy za hranicemi naší Sluneční soustavy.
Dokonce máme informace o jejich velikostech, teplotách a složení atmosfér.
Ale jak mohou vědci zjistit takové podrobnosti o planetách, které od nás dělí tak obrovské vzdálenosti?
Objevování exoplanet pomocí tranzitů
Některé otázky týkající se exoplanet nám nedávají spát.
Od těch, zda existují světy podobné Zemi, až po otázky mimozemského života.
Hledání odpovědí na tyto otázky není snadný úkol.
Exoplanety nevydávají téměř žádné vlastní viditelné světlo
a obíhají okolo vzdálených hvězd, takže je velmi obtížné je vůbec pozorovat.
Jednu z nejlepších šancí ke zkoumání exoplanet nabízí tzv. tranzit.
Ten nastává, když planeta prochází mezi svou mateřskou hvězdou a Zemí
a při tom dočasně sníží její pozorovanou jasnost.
Z doby trvání tranzitu a velikost změny jasnosti hvězdy
mohou astronomové odvodit informace o velikosti planety a její oběžné dráze.
Další menší poklesy intenzity světla těsně před tranzitem nebo po něm
mohou odhalit satelit - exoměsíc.
Tranzity nám dokonce mohou pomoci zjistit složení planety.
Malý zlomek světla, které prochází atmosférou planety
interaguje s jejími atomy a molekulami.
Světlo pak obsahuje informace,
které vědci využívají k odvození parametrů,
jako je teplota, chemické složení a historie vzniku planety.
Tato metoda má však svá omezení.
K tranzitům dochází pouze tehdy, když oběžná dráha planety skutečně kříží spojnici hvězdy se Zemí,
takže se na dráhu díváme přesně zboku.
To však nastává jen u malého zlomku planetárních systémů.
A když už to nastává, vyskytují se tranzity jen zřídka a trvají relativně krátkou dobu,
takže náhodné pozorování je málo pravděpodobné.
Metoda tranzitů také upřednostňuje objevy větších exoplanet, které jsou blíže ke svým mateřským hvězdám.
Takové planety vytvářejí větší poklesy jasnosti a je snadnější je detekovat.
Takže tranzity nám nedají představu o celé rozmanitosti světů.
A dokonce může jít o falešné poplachy.
Někdy je pokles jasu způsoben něčím jiným, například přechodem jedné hvězdy před druhou
ve dvojhvězdné soustavě.
Přes tato omezení, tranzity odhalily spousty cizích světů,
a to díky nesmírnému počtu hvězd a planet ve vesmíru
a sofistikované technologii, která je vyhledává.
Hubbleův vesmírný dalekohled byl v této oblasti významným milníkem.
Umožnil první studium atmosfér exoplanet velikosti Země,
zachytil první obraz exoplanety ve viditelném světle,
a objevil první organickou molekulu v atmosféře exoplanety.
Tyto pozoruhodné objevy jsou však na hranici možností Hubbleova teleskopu.
Abychom pronikli ještě hlouběji do těchto vzdálených světů,
potřebujeme ještě výkonnější dalekohledy.
Připravovaný vesmírný dalekohled Jamese Webba pozvedne tuto technologii na další úroveň.
Webbův teleskop bude pozorovat vesmír v infračerveném oboru s dosud nevídanou citlivostí.
To je zvláště výhodné pro studium exoplanet,
protože molekuly v atmosférách exoplanet zanechávají většinu stop v infračervené oblasti.
Tyto vlnové délky by nám mohly pomoci najít obyvatelné planety.
Planety s vhodnými podmínkami pro udržení kapalné vody vydávají tepelné záření s maximem v infračervené oblasti.
Citlivost Webbova teleskopu na tyto klíčové vlnové délky jistě pomůže odhalit další tajemství exoplanet
a možná dokonce najít život jinde ve vesmíru.
Text titulků přeložil Jan Veselý.