Živimo u svemiru nepojmljive veličine i beskrajne lepote.
Kako se svetlost dalekih galaksija, zvezda i maglina pretvara u fantastične slike koje nas inspirišu godinama?
Ovo je Hubblecast!
Najnovije vesti i slike sa NASA/ESA Habl svemirskog teleskopa. Putujmo kroz prostor i vreme sa našim domaćinom dr Džejom, poznatim i kao dr Džo Liske.
Dobrodošli u Hubblecast!
Da li ste se ikada zapitali kako nastaju predivne Hablove slike?
Šta se tačno dešava nakon što Habl detektuje jedva vidljivu svetlost sa udaljenih objekata u svemiru?
Kako se detektovani fotoni svetlosti iz svemira transformišu u predivne slike u boji koje vidite na ekranu svog računara ili zidu sobe?
Kada pogledamo vedro noćno nebo, vidimo sjaj hiljada zvezda.
Naše oči su fantastični detektori, ali su zapravo veoma ograničeni.
Nisu dovoljno osetljive da vide tamne objekte u dalekom svemiru.
Takođe, čovek može da vidi samo vidljivu svetlost, ali ne i ultraljubičastu ili infracrvenu kao što Habl može.
Zbog toga je za profesionalne astronome Habl veoma interesantno oruđe za istarživanje svemira.
Smešten 600 km iznad Zemlje, Habl je naš prozor u svemir.
Hablove slike počinju da se stvaraju onog momenta kada svetlost sa udaljenih objekata pođe ka nama.
Nakon što je prešla ogromna rastojanja u svemiru, svetlost konačno pada na Hablovo primarno ogledalo prečnika 2.4 m.
Svetlost se zatim šalje ka jednoj od nekoliko Hablovih kamera, gde CCD čipovi, slični onim u našim digitalnim fotoaparatima, pretvaraju fotone u električni signal.
Napredna kamera za pretraživanja, na primer, ima preko 16 miliona piksela.
Piksele možemo zamisliti kao male korpe u koje kamera sakuplja svetlost.
Kamera zatim „iščitava" koliko svetlosti je sakupljeno u svakoj korpi (signal u okviru svakog piksela) i stvara sliku.
Slika se nakon toga šalje na Zemlju u vidu kodiranih informacija koje se skladište u arhivama u Americi i Evropi.
Hablove kamere snimaju svemir kroz različite filtere – kao što je ovaj.
Oni propuštaju samo određenu talasnu dužinu svetlosti, koja je karakteristična za različite fizičke procese, koji se možda odvijaju samo u određenim delovima udaljenih galaksija i maglina.
Svaki filter dovodi do stvaranje jedne crno-bele fotografije, kojoj se nakon toga dodeljuje boja.
Ova boja se obično dodeljuje tako da manje ili više odgovara boji filtera, ali to nije uvek slučaj.
Zatim se dve do šest pojedinačnih slika kombinuju i dobija se konačna slika u boji.
Pogledajmo slučaj Antena galaksija u sudaru.
Habl je snimio ovaj par galaksija kroz crveni, zeleni i plavi filter, kako bi detektovao različite procese unutar galaksija.
Na primer, crvena boja potiče od starih zvezda i sjaja vrelog vodoničnog gasa, dok plava boja ukazuje na veoma agresivne procese formiranja zvezda, izazvane sudarom galaksija.
Crvena, zelena i plava slika se zatim kombinuju i dobija se konačna slika.
Jedan od velikih izazova na koji nailazimo pri fotografisanju je taj što u prirodi postoje velike oscilacije u osvetljenosti i zatamnjenosti slikanih objekata,
a astronomske slike su toliko bogate informacijama da, ni naše oči, a ni kompjuteri ne mogu da ih sagledaju ili u potpunosti prikažu njihov sadržaj.
Ponekad je veoma teško uslikati prirodu samo jednim snimkom i mnogi od nas su već sigurno naišli na sledeći problem.
Zamislite da slikate ovaj predeo.
Na fotografiji će se jasno videti ili veoma svetlo nebo ili tamniji delovi vegetacije, ali veoma retko oba.
Posao specijalista, koji se bave obradom fotografija, je da kompresuju ove varijacije osvetljenosti, tako da možemo da vidimo sve delove slike podjednako dobro.
Profesionalci za obradu astronomskih fotografija koriste FITS Liberator, razvijen od strane ESA-e, ESO-a i NASA-e, kako bi kreirali fantastične slike koje naše oko može da interpretira.
Pitate se da li je ovo zaista ono što bismo videli gledajući kroz Habl? Pa ne baš.
Pogledajte sliku galaksije Cigareta. Ovako je Habl vidi u vidljivom delu spektra.
Naše oči nisu dovoljno osetljive da vide tamne objekte u svemiru, čak iako ih posmatramo kroz odličan teleskop.
Hablovi instrumenti veoma uspešno detektuju svetlost iz razloga što mogu da je skupljaju tokom dužeg vremenskog perioda - što naše oči ne mogu.
Takođe, neki teleskopi mogu da "vide" talasne dužine koje mi ne možemo.
Ovakavi snimci svemira nam pokazuju mnogo više od onoga što naše oči ili neki drugi teleskopi mogu da vide.
Delovi ove slike sačinjeni su od snimaka Čandra X-rej opseravtorije u X delu spektra i od snimaka načinjenih Spicer svemirskim teleskopom koji snima u infracrvenom delu spektra.
U ovoj epizodi imali smo prilku da vidimo kako nastaju slike koje nas veoma često oduševljavaju i intrigiraju.
I vi takođe možete da napravite slične fotografije, samo potražite "FITS Liberator" na Guglu.
Moje ime je dr Džej i odjavljujem se iz Hubblecast-a.
I još jednom: priroda nas je i ovaj put iznenadila više nego što smo mogli da zamislimo.
Hubblecast se snima u produkciji ESA/Hubble tima, u Južnoj evropskoj opservatoriji u Nemačkoj.
Habl misija je međunarodni projekat na kom sarađuju NASA i Evropska svemirska agencija.