Imaginaţi-vă că am avea o maşină a timpului, care să ne arate ce s-a întâmplat în Universul timpuriu.
O maşină capabilă să ne ofere imagini progresive şi clare, chiar şi atunci când îmbătrâneşte.
Imaginaţi-vă că această maşină poate să detecteze lumi din afara sistemului nostru solar, materia neagră invizibilă şi poate explica expansiunea Universului.
Pare surprinzător, dar această maşină a timpului există şi pluteşte liniştit deasupra noastră.
Telescopul Spaţial Hubble NASA/ESA, familiar şi credibil multora, sărbătoreşte două decenii pe orbită la 24 aprilie.
Acesta este Hubblecast!
Noutăţi şi imagini de la Telescopul Spaţial Hubble NASA/ESA.
Călătoriţi în timp şi spaţiu cu gazda noastră, Dr. J., alias Dr. Joe Liske.
Această maşinărie zboară cu peste 28.000 km pe oră...
A făcut 930.000 observaţii... a luat 570.000 imagini ale 30.000 obiecte spaţiale...
douăzeci de ani, două decenii şi 110.000 rotiri în jurul planetei noastre...
Dr. J., 30 secunde până la spectacol!
OK
După două decenii de serviciu în folosul comunităţii ştiinţifice şi a publicului lard,
astă seară recunoaştem realizările celui mai novator şi iubit observator spaţial din istorie.
Bun venit la spectacol.
Poate că ştiţi din imagini, sau,
poate că ştiţi din descoperirile ştiinţifice, principalul este că ştiţi.
Astă seară sărbătorim Telescopul Spaţial Hubble, căruia îi conferim Diploma "Cosmic Lifetime Achievement".
Nu e vorba doar de imagini superbe, chiar dacă Hubble este faimos pentru cele mai artistice imagini din Univers.
Astronomii - profesionişti şi amatori deopotrivă,
au descifrat culorile magnifice ale acestor imagini pur ştiinţifice.
Douăzeci de ani de observaţii au însemnat mai mult de 45 terabiţi de date, atâtea cât să umple aproape 5.800 DVD-uri.
În fiecare lună, observatorul generează peste 360 gigabiţi de date, care pot umple spaţiul unui computer mediu.
Este o onoare să putem celebra pe prietenul nostru Hubble.
Astă seară venerăm realizările şi ne gândim ce avem de făcut pentru viitor.
Vom privi cele mai remarcabile realizări şi cele mai iubite imagini din ultimii douăzeci de ani.
Una din realizările recente ne poartă spre primii ani de viaţă ai Universului.
Oamenii de ştiinţă şi pasionaţi ai spaţiului din lumea întreagă au fost uimiţi de imaginile Universului nostru, luate de Hubble.
Prima imagine din spaţiul îndepărtat a fost luată în 1995, deschizând un nou câmp de cercetare.
Hubble a repetat succesul şi ultima imagine din spaţiul îndepărtat ne-a trimis înapoi în timp acum 13 miliarde ani - la 600-800 milioane de ani după Big Bang!
Aceasta a fost prima şi cea mai spectaculoasă imagine luată cu Camera 3 de pe Hubble.
Studiind galaxiile în diferite stadii de dezvoltare, astronomii au putut vedea cum s-au schimbat ele de-a lungul timpului.
Ca într-un film science fiction, găurile negre sunt, de zeci de ani, printre cele mai ciudate şi intrigante enigme ale Universului.
Existenţa lor a fost confirmată de Hubble în 1994 prin rezoluţia mare, care a făcut posibilă observarea efectelor atracţiei gravitaţiei găurii negre asupra obiectelor din jur.
Hubble a mai demonstrat că găurile negre sunt prezente de obicei în centrul tuturor galaxiilor.
După această descoperire, observatorul spaţial a examinat apoi relaţia dintre găurile negre supermasive şi galaxiile în care sunt acestea
şi a descoperit că dimensiunea galaxiei şi masa găurii negre din ea sunt strâns interconectate.
Hubble ar mai putea fi onorat cu un alt premiu pentru că a permis cunoaşterea vecinilor noştri din Sistemul Solar.
Hubble a fotografiat majoritatea planetelor şi le-a studiat de la peste 600 km deasupra Pământului.
Aţi avut vreodată ocazia să vedeţi luminile încântătoare ale nordului şi sudului?
Ei bine, Hubble a fotografiat aurorele care luminează polii marilor planete gazoase, Jupiter şi Saturn
şi a asistat la impactul cometelor pe Jupiter.
Pe lângă planete, Hubble a studiat şi asteroizii, cum este Vesta, cu o dimensiune de 500 km.
Harta rezultată a arătat o lume ciudată cu un crater gigantic şi posibil, chiar cu râuri de lavă veche.
Dar ce se întâmplă în imediata noastră vecinătate cosmică?
Este subiectul care a fascinat pe mulţi iar Hubble nu numai că ne-a ajutat să detectăm lumile exterioare sistemului nostru solar,
dar ne-a dat posibilitatea să le şi caracterizăm.
În noiembrie 2001, Hubble a făcut o primă detecţie de atmosferă a unei planete care orbitează o altă stea.
Este vorba de steaua HD 209458 aflată la 150 ani lumină depărtare, în constelaţia Pegasus.
Cunoaşterea atmosferei de pe o planetă permite oamenilor de ştiinţă să determine dacă "viaţa, aşa cum o ştim noi" poate exista şi în alte "lumi străine"-
În 2008 Hubble a oferit prima imagine vizibilă a unei planete extrasolare.
Ea orbitează steaua strălucitoare sudică numită Fomalhaut, aflată la aprox. 25 ani-lumină în costelaţia Piscis Australis.
Steaua este înconjurată de un imens disc de deşeuri care măsoară peste 35 miliarde km în diametru.
Planeta orbitează în jurul stelei la aprox. 3 miliarde km în interiorul discului, care se află la aprox. de 10 ori mai mare distanţa dintre Saturn şi Soare.
Măsurând variaţia luminii stelelor, precum Cepheidele, Hubble a putut să le folosească ca marcatori de distanţă,
putând astfel să facă măsurători ulterioare care au dus la descoperirea dilatării Universului
şi la o mai precisă determinare a vârstei acestuia.
Astronomii au folosit Hubble ca să observe Cepheidele şi să determine distanţa dintre ele cu mai multă siguranţă.
Aceste rezultate au fost folosite ca o piatră de hotar pentru măsurarea distanţelor la supernove, care, la rândul lor, au dezvăluit mărimea Universului.
Drept rezultat, azi ştim vârsta Universului cu mai multă precizie, datorită lui Hubble: ea este 13,7 miliarde de ani.
În 1920, astronomul Edwin Hubble, în cinstea căruia s-a numit şi observatorul Hubble, a descoperit că Universul se extinde.
Observatorul care-i poartă numele l-a ajutat să determine rata expansiunii, arătând că aceasta este accelerată.
Descoperirea a reprezentat cotitura spre existenţa necunoscutei energii negre.
Când privim spre cer noaptea, pare uşor de crezut că spaţiul e doar un vid gigantic, cu stele sclipitoare şi câteva planete cunoscute.
Însă nu trebuie să uităm că acestea sunt structurile şi materia vizibilă.
Hubble ne ajută să definim, în trei dimensiuni, distribuţia materiei negre, fantomatice şi invizibile din Univers.
Studiile terminate din 2007 şi de curând au oferit astronomilor o idee mai clară a structurilor care există între galaxii.
Aceste structuri nu conţin stele dar au în compoziţie materie neagră în mare parte, lucru care le face greu de identificat într-o oarecare măsură.
Analizând raportul COSMOS - care este cel mai amplu raport al lui Hubble -
echipe internaţionale de astronomi au putut obţine una din cele mai importante rezultate în cosmologie.
O hartă tridimensională care ne-a oferit unica şi prima imagine la scară largă a distribuţiei materiei negre în Univers.
Datele obţinute au confirmat cu acurateţe teoria noastră asupra structurii formaţiei.
Hubble a permis o mai bună studiere a vieţii şi dispariţiei stelelor -
modul în care evoluează ele, cum îşi duc viaţa şi cum mor.
Urmărind viaţa stelelor, am putut să vedem ce se întâmplă în galaxia noastră şi în alte galaxii.
Instrumentele infraroşu sensibile de la bordul lui Hubble ne permit să străbatem norii şi coloanele de praf interstelar pentru a fi martori la naşterea stelelor.
Multe imagini de la Hubble ne dezvăluie stele albastre, fierbinţi, în primele etape ale existenţei lor.
La finalul vieţii stelare, Hubble ne permite să vedem supernove răzleţe şi explozii de raze gamma -
explozii finale, dramatice, care semnalează moartea unei stele.
Iar acum, sunt mândru să vă prezint imaginea lui Hubble la a 20-a aniversare a lui.
Hubble a capturat activitatea haotică a unei coloane de gaze şi praf din Carina Nebula, care se întinde pe o distanţă de trei ani-lumină
aflată la aprox. 7.500 ani-lumină depărtare în sudul constelaţiei Carina.
Coloana este practic acoperită de lumina puternică de la stelele din jur şi a celor din interior,
când stele infantile aruncă jeturi care pot fi văzute dinspre vârful ascuţit.
Cuibărite în norul dens se află stelele cu potenţial de dezvoltare.
Fuioare lungi de gaze pot fi văzute în diferite direcţii de la baza imaginii din partea de sus.
Altă pereche de jeturi este vizibilă în centrul imaginii.
Aceste jeturi indică naşterea unor noi stele.
Un astfel de jet este degajat de discul care se roteşte în jurul stelei, iar acest disc, ajută materialul să se alipească încet de suprafaţa stelei.
Ce imagine fantastică şi ce posibilitate măreaţă de a celebra capacităţile acestui observator extraordinar.
Mulţumim pentru cei 20 de ani, Hubble şi la mulţi ani!
V-a vorbit Dr. J., de la Hubblecast, care doreşte lui Hubble şi tuturor admiratorilor săi, LA MULŢI ANI cu ocazia împinirii a 20 de ani!
Hubblecast - Observatorul European ESA/Hubble din Germania.
Misiunea Hubble este un proiect internaţional de cooperare dintre NASA şi Agenţia Spaţială Europeană.
Acum că ne-am elucidat ce face Hubble, asiguraţi-vă să obţinem ultimele informaţii şi de la sol.
ESOcast evidenţiază cel mai bine datele primite de la Observatorul Sud European şi de la telescoapele sale puternice,
care redau imaginile cerului din înaltul Munţilor Anzi din Chile, emisfera de sud, cel mai bun loc pentru observaţiile astronomice. (Subtitrarea: Mona379)